Деница Минчева
Тя прокарва ръце по лицето си…

chitanka.info

Тя прокарва ръце по лицето си

и отронва от себе си малък жив стон.

Колко празно и чуждо й се струва сърцето й —

като стар изоставен амвон.

Тя не иска да страда. И да плаче не иска

пред разбити икони-мечти.

И вратата на храма да отвори не иска —

твърде много разбити врати.

Твърде много вандали и скитници.

Твърде много дълбоки вреди…

Всеки ден тя изтлява по малко,

а така й се ще да гори.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.